virt-builder(1) | Virtualization Support | virt-builder(1) |
virt-builder — засіб швидкої побудови образів для віртуальної машини
virt-builder версія-ОС [-o|--output ОБРАЗ ДИСКА] [--size РОЗМІР] [--format raw|qcow2] [--arch АРХІТЕКТУРА] [--attach ФАЙЛ ISO] virt-builder -l|--list [--long] [--list-format short|long|json] virt-builder --notes версія-ОС virt-builder --print-cache virt-builder --cache-all-templates virt-builder --delete-cache virt-builder --get-kernel ОБРАЗДИСКА [--format raw|qcow2] [--output КАТАЛОГВИВЕДЕННЯ]
Virt-builder — інструмент для швидкого збирання нових віртуальних машин. За його допомогою ви зможете зібрати цілий спектр віртуальних машин для локального використання або використання у «хмарі». Зазвичай, для цього достатньо декількох хвилин. Крім того, у virt-builder передбачено багато способів налаштовування зібраних віртуальних машин. Усі команди віддаються за допомогою командного рядка. Для роботи програми не потрібні права доступу адміністратора системи, тому збирання нових віртуальних машин просто автоматизувати або керувати ним за допомогою скриптів.
Зауважте, що virt-builder не встановлює гостьові системи «з нуля». Програма використовує ретельного приготовані, підписані цифровими підписами шаблони операційних систем і налаштовує їх. Такий підхід використано, оскільки він є набагато швидшим за інші. Втім, якщо потрібно встановити систему «з нуля», ви можете скористатися virt-install(1) та oz-install(1).
Найпростіше буде розпочати з прикладів з наступного розділу.
virt-builder --list
покаже список доступних до встановлення операційних систем. Типово, доступний набір операційних систем із вільним поширенням. Ви також можете додати свою операційну систему (див. нижче).
Після вибору гостьової системи зі списку може виникнути потреба у ознайомленні із нотатками щодо встановлення:
virt-builder --notes fedora-27
virt-builder fedora-27
збере образ Fedora 25 для тієї самої архітектури, що і virt-builder (отже виконання команди у системі архітектури i686 призведе до спроби збирання образу i686, якщо це можливо). Образ матиме типові налаштування (мінімальний розмір, без облікових записів користувачів, випадковий пароль root, лише базовий мінімальний набір встановлених програм тощо).
Потреби у запуску цієї програми від імені root немає.
Першого разу доведеться отримати шаблон мережею, а наступні операції може бути кешовано (див. "КЕШУВАННЯ").
Назву файла результатів буде визначено на основі назви шаблона, отже для наведеного вище прикладу буде fedora-27.img. Змінити назву файла результатів можна за допомогою параметра -o:
virt-builder fedora-27 -o mydisk.img
Ви також можете скористатися параметром -o для запису на наявні пристрої або логічні томи.
virt-builder fedora-27 --format qcow2
Те саме, що і вище, але виведені дані буде записано у форматі qcow2 до fedora-27.qcow2.
virt-builder fedora-27 --size 20G
Як і вище, але обсяг виведених даних дорівнюватиме 20 ГБ. Розмір гостьової операційної системи буде змінено так, наче її скопійовано до виведених даних (автоматично, за допомогою virt-resize(1)).
virt-builder fedora-27 --arch i686
Те саме, що і вище, але з використанням шаблона i686, якщо він доступний.
virt-builder fedora-27 --root-password file:/tmp/rootpw
Створити образ Fedora 25. Пароль користувача root буде запозичено з файла /tmp/rootpw.
Зауважте, що якщо ви не встановите --root-password, гостьовій системі буде надано випадковий пароль адміністратора root, який буде виведено до стандартного виведення.
Крім того, ви можете створювати облікові записи користувачів. Див. "КОРИСТУВАЧІ І ПАРОЛІ" нижче.
virt-builder fedora-27 --hostname virt.example.com
Встановити назву вузла "virt.example.com".
Встановлення пакунків зі звичайного (гостьового) сховища (наприклад, за допомогою dnf або apt):
virt-builder fedora-27 --install "inkscape,@Xfce Desktop"
(У Fedora "@" використовується для встановлення груп пакунків. У Debian вам доведеться встановлювати відповідний метапакунок.)
Для оновлення встановлених пакунків до останньої версії виконайте такі дії:
virt-builder debian-7 --update
Для гостьових систем, де використовується SELinux, зокрема Fedora і Red Hat Enterprise Linux, може знадобитися зміна міток SELinux після встановлення або оновлення пакунків (див. "SELINUX" нижче):
virt-builder fedora-27 --update --selinux-relabel
Передбачено багато параметрів, за допомогою яких ви можете налаштувати встановлення. Це зокрема параметр --run/--run-command, за допомогою якого можна виконати скрипт оболонки або команду під час створення образу диска і додати або змінити файли, які буде включено до образу диска. За допомогою параметра --firstboot/--firstboot-command можна додати скрипти або команди, які буде виконано під час першого завантаження гостьової системи. За допомогою параметра --edit можна редагувати файли, а параметра --upload — вивантажувати файли до образу.
Приклад:
cat <<'EOF' > /tmp/dnf-update.sh dnf -y --best update EOF virt-builder fedora-27 --firstboot /tmp/dnf-update.sh
або просто:
virt-builder fedora-27 --firstboot-command 'dnf -y --best update'
у результаті команду dnf(8) "update" буде один раз виконано під час першого завантаження гостьової системи.
або
virt-builder fedora-27 \ --edit '/etc/dnf/dnf.conf: s/gpgcheck=1/gpgcheck=0/'
буде змінено /etc/dnf/dnf.conf у образі диска (під час створення образу диска, задовго до завантаження).
Ви можете поєднувати ці параметри і додавати декілька параметрів усіх типів.
Див. також "АРХІТЕКТУРА".
Ймовірно, вам варто додати мітки для долучених дисків (або скористатися назвою тому ISO), щоб надалі монтувати диски за міткою у ваших скриптах запуску:
mkdir /tmp/mount mount LABEL=EXTRA /tmp/mount
Параметр --attach можна вказати декілька разів, а форматом може бути будь-який формат образу (не лише ISO).
Див. також --run, "Встановлення пакунків зі стороннього сховища під час збирання", genisoimage(1), virt-make-fs(1).
--no-cache вимикає кешування шаблонів.
Зауважте, що кешуються не усі дані. Можна вивантажити додаткові шаблони. Крім того, не кешуються пакунки (параметри --install, --update).
Див. також --fingerprint.
virt-builder --curl "curl --insecure" [...]
Типовою є поведінка, коли файл результатів буде вилучено, якщо станеться помилка у virt-builder (або, наприклад, помилка у одному зі скриптів, які запускає ця програма).
Ви можете скористатися цим параметром декілька разів. Якщо у вас декілька адрес початкового коду, у вас або не буде відбитка, або буде один відбиток або буде декілька відбитків. Якщо відбитків декілька, вам слід вказати для кожного адресу початкового коду.
З --get-kernel визначає формат вхідних даних.
Для створення файла qcow2 у застарілому стилі (для сумісності з RHEL 6 або дуже старим qemu < 1.1) після виконання програми virt-builder скористайтеся такою командою:
qemu-img amend -f qcow2 -o compat=0.10 output.qcow2
Зауважте, що цей метод є застарілим: для виконання цього завдання є окрема програма, virt-get-kernel(1), у якій передбачено більше варіантів видобування файлів.
Ядро і initramfs буде записано до поточного каталогу, якщо ви не вкажете додатково назву каталогу результатів за допомогою параметра --output "каталог результатівr".
Формат образу диска буде визначено автоматично, якщо ви не вкажете його за допомогою параметра --format.
Якщо у гостьовій системі декілька ядер, буде вибрано ядро із найбільшим номером. Щоб видобути із образу диска ядро з певним номером версії, скористайтеся guestfish(1). Щоб видобути із гостьової системи увесь вміст каталогу /boot, скористайтеся virt-copy-out(1).
Ви можете скористатися цим параметром для додавання параметрів до основної програми gpg, наприклад, для визначення альтернативного домашнього каталогу:
virt-builder --gpg "gpg --homedir /tmp" [...]
Ви можете вибрати формат виведення за допомогою параметра --list-format для шаблонів списку:
Ключ "version" у основному об'єкті визначає «версію сумісності», його значення слід збільшувати кожного разу, коли результат використання JSON ставатиме несумісним із попередніми версіями (наприклад, через зміну структури або прибирання основних ключів).
--long — скорочення для формату "long".
Див також: --source, --notes, "ДЖЕРЕЛА ШАБЛОНІВ".
Типові значення можна визначити за допомогою такої команди:
guestfish get-memsize
Типово увімкнено. Скористайтеся параметром --no-network, щоб вимкнути доступ.
У мережі працюватимуть лише вихідні з'єднання, а також буде декілька інших незначних обмежень. Див. "МЕРЕЖА" in virt-rescue(1).
Якщо ви скористаєтеся параметром --no-network, тоді інші параметри, зокрема --install, не працюватимуть.
Це не вплине на доступність мережі для гостьової системи після її завантаження, оскільки така доступність керується вашим гіпервізором або хмарним середовищем і не має нічого спільного з virt-builder.
Загалом кажучи, вам не варто використовувати --no-network. Але ось декілька випадків, коли у вас може виникнути потреба у використанні цього параметра:
Virt-builder виконує синхронізацію "fsync" файла результатів або образу диска, якщо такий існує.
Причина полягає у тому, що типовим режимом кешування у qemu та KVM є "none" або "directsync", і у обох цих режимах не використовується кеш сторінок основної системи. Тому ці режими не працюватимуть належним чином, якщо ви негайно запустите гостьову систему після запуску virt-builder — гостьова система просто не побачить файл результатів повністю . (Зауважте, що вам не варто користуватися обома цими режимами кешування — вони непрацездатні на базовому рівні з цієї та інших причин.)
Якщо ви не використовуєте ці помилкові режими кешування, ви можете скористатися параметром --no-sync, щоб усунути непотрібну синхронізацію і значно пришвидшити роботу програми.
Зауважте, що назвою файла виведення результатів може бути пристрій, розділ або логічний том.
Якщо використовується з --get-kernel, цей параметр задає каталог виведення даних.
Virt-builder змінить розміри файлових систем у образі диска автоматично.
Якщо розмір не задано, можлива реалізація двох сценаріїв. Якщо дані виводяться до файла, його розмір буде таким самим, як у шаблона. Якщо дані виводяться на пристрій, розділ тощо, буде використано розмір відповідного пристрою.
Щоб вказати розмір у байтах, додайте до числа малу літеру b, наприклад "--size 10737418240b".
Цей параметр можна вказати декілька разів, щоб визначити декілька джерел.
Див. також "ДЖЕРЕЛА ШАБЛОНІВ" нижче.
Зауважте, що не варто вказувати для --source джерела, яким ви не довіряєте (якщо їх не підписано кимось, кому ви довіряєте). Див. також параметр --no-network.
Коли повідомлятимете про вади, скористайтеся цим параметром і долучіть усі виведені дані до звіту щодо вади.
Наприклад, (припускаємо, що у командній оболонці використовуються звичайні лапки) така команда:
--append-line '/etc/hosts:10.0.0.1 foo'
додасть "10.0.0.1 foo⏎" або "⏎10.0.0.1 foo⏎" до файла; останній запис буде додано, лише якщо наявний файл ще не закінчується символом нового рядка.
"⏎" позначає символ нового рядка, конкретне значення якого визначається за наявним вмістом файла, отже, команда обробляє файли однаково правильно для варіантів із завершеннями рядка у форматах Unix і Windows. Це працює і для порожніх і ще не створених файлів.
Щоб додати декілька рядків, скористайтеся тим самим параметром декілька разів:
--append-line '/etc/hosts:10.0.0.1 foo' --append-line '/etc/hosts:10.0.0.2 bar'
Щоб додати порожній рядок перед дописаним рядком, скористайтеся такою конструкцією:
--append-line '/etc/hosts:' --append-line '/etc/hosts:10.0.0.1 foo'
Зауваження: типово "ПРАВА_ДОСТУПУ" записуються у десятковому форматі, якщо ви не додасте початковий 0 , щоб вказати вісімкове число, тобто скористаєтеся 0700, а не 700.
Кожен рядок містить команду налаштовування та її аргументи, наприклад:
delete /якийсь/файл install якийсь_пакунок password якийсь-користувач:password:його-новий-пароль
Порожні рядки ігноруються, а рядки, що починаються з "#", є коментарями і також ігноруються. Крім того, аргументи можна розділити на декілька рядків додаванням "\" (символу продовження) наприкінці рядка. Приклад:
edit /якийсь/файл:\ s/^OPT=.*/OPT=ok/
Команди обробляються у тому самому порядку, у якому їх вказано у файлі, так, наче їх вказано як --delete /якийсь/файл у рядку команди.
Не можна використовувати символи-замінники.
Не можна використовувати символи-замінники.
Ви можете скористатися символами-замінниками у вказаному шляху. Не забудьте екранувати символи-замінники у командній оболонці основної системи, якщо це потрібно. Приклад:
virt-customize --delete '/var/log/*.log'.
Див. також --upload, --scrub.
Слід подбати про належне розставлення лапок у виразі, щоб запобігти його зміні у командній оболонці.
Зауважте, що цим параметром можна буде скористатися, лише якщо встановлено Perl 5.
Див. "NON-INTERACTIVE EDITING" in virt-edit(1).
До скрипту, після встановлення до гостьової системи, буде автоматично застосовано команду chmod +x.
Альтернативна версія --firstboot-command є такою самою, але зручно включає команду у однорядковому скрипті.
Можна вказати декілька параметрів --firstboot. Їх буде виконано у тому самому порядку, у якому їх вказано у рядку команди.
Будь ласка, зверніться до розділу "СКРИПТИ ПЕРШОГО ЗАВАНТАЖЕННЯ", щоб ознайомитися із відомостями щодо скриптів першого завантаження і проблемами у їх використанні.
Див. також --run.
Можна вказати декілька параметрів --firstboot. Їх буде виконано у тому самому порядку, у якому їх вказано у рядку команди.
Будь ласка, зверніться до розділу "СКРИПТИ ПЕРШОГО ЗАВАНТАЖЕННЯ", щоб ознайомитися із відомостями щодо скриптів першого завантаження і проблемами у їх використанні.
Див. також --run.
Огляд різних способів встановлення пакунків наведено у розділі "ВСТАНОВЛЕННЯ ПАКУНКІВ".
Огляд різних способів встановлення пакунків наведено у розділі "ВСТАНОВЛЕННЯ ПАКУНКІВ".
Див. також --update, --uninstall.
Використовується "mkdir -p", отже буде створено усі проміжні каталоги. Також команда працює, якщо каталог вже існує.
Не можна використовувати символи-замінники.
Див. також "LOG FILE".
Формат поля "ВАРІАНТ" та способи налаштовування облікових записів користувачів описано у розділі "КОРИСТУВАЧІ І ПАРОЛІ".
Для використання значень "sha256" та "sha512" має бути встановлено glibc ≥ 2.7 (перевірте у crypt(3) всередині гостьової системи).
"md5" працюватиме з відносно давніми гостьовими системами Linux (наприкладRHEL 3), але є незахищеним щодо новітніх способів атак.
Типовим способом шифрування є "sha512". Він використовується, якщо libguestfs вдасться виявити у гостьовій системі підтримку SHA-512. Якщо такої підтримки не буде виявлено, використовуватиметься "md5". За допомогою цього параметра ви можете перевизначити автоматично визначений libguestfs спосіб шифрування.
Зауважте, що це не змінить типового шифрування, яке використовується гостьовою системою, коли ви створюєте у ній нові облікові записи користувачів. Якщо ви хочете змінити це шифрування, вам слід скористатися параметром --edit для внесення змін до "/etc/sysconfig/authconfig" (Fedora, RHEL) або "/etc/pam.d/common-password" (Debian, Ubuntu).
Формат поля "ВАРІАНТ" та способи налаштовування облікових записів користувачів описано у розділі "КОРИСТУВАЧІ І ПАРОЛІ".
Зауваження: якщо у virt-builder ви не встановите --root-password, для гостьової системи буде використано випадковий пароль root.
Для скрипту буде автоматично використано команду chmod +x.
Якщо у libguestfs передбачено підтримку цього, буде доступним обмежене мережеве з'єднання, але лише для вихідних з'єднань. Ви також можете долучати диски з даними (наприклад, файли ISO), як ще один спосіб надання даних (наприклад, пакунків із програмним забезпеченням) для скрипту без потреби у з'єднанні із мережею (--attach). Також ви можете вивантажувати файли з даними (--upload).
Можна вказати декілька параметрів --run. Їх буде виконано у тому самому порядку, у якому їх вказано у рядку команди.
Див. також --firstboot, --attach, --upload.
Якщо у libguestfs передбачено підтримку цього, буде доступним обмежене мережеве з'єднання, але лише для вихідних з'єднань. Ви також можете долучати диски з даними (наприклад, файли ISO), як ще один спосіб надання даних (наприклад, пакунків із програмним забезпеченням) для скрипту без потреби у з'єднанні із мережею (--attach). Також ви можете вивантажувати файли з даними (--upload).
Можна вказати декілька параметрів --run-command. Їх буде виконано у тому самому порядку, у якому їх вказано у рядку команди.
Див. також --firstboot, --attach, --upload.
Якщо буде використано цей параметр, програма спробує змінити мітки файлів негайно, але якщо цього зробити не вдасться, вона змінить часову мітку файла /.autorelabel на образі, щоб дію зі зміни міток було заплановано на наступне завантаження образу.
Вам слід використовувати цей параметр лише для гостьових систем із підтримкою SELinux.
Формат поля "ВАРІАНТ" описано у розділі "SUBSCRIPTION-MANAGER".
Формат поля "ВАРІАНТ" описано у розділі "SUBSCRIPTION-MANAGER".
Потребує встановлення реєстраційних даних за допомогою --sm-credentials.
Формат поля "ВАРІАНТ" описано у розділі "КЛЮЧІ SSH".
Ви можете додати декілька параметрів --ssh-inject для різних користувачів, а також для додавання декількох ключів для кожного з користувачів.
Див. також --install, --update.
Див. також --install, --uninstall.
Значенням параметра "ПРИЗНАЧЕННЯ" може бути назва остаточного файла. Цим можна скористатися для перейменовування файла під час вивантаження.
Якщо значенням параметра "ПРИЗНАЧЕННЯ" є назва каталогу (який вже має існувати у гостьовій системі), файл буде вивантажено до вказаного каталогу, назву файла з локальної файлової системи буде збережено.
Див. також --mkdir, --delete, --scrub.
Існує декілька підходів до встановлення пакунків або програм у гостьовій системі, використання кожного з яких має власні переваги і недоліки.
Встановлення пакунків під час збирання
Якщо гостьова операційна система є подібною до основної операційної системи (наприклад, обидві є операційними системами Linux), і у libguestfs передбачено підтримку з'єднань мережею, ви можете скористатися параметром --install для встановлення пакунків у такий спосіб:
virt-builder fedora-27 --install inkscape
Тут використано засіб керування пакунками гостьової системи і з'єднання із мережею основної системи.
Оновлення пакунків під час збирання
Щоб оновити встановлений набір пакунків у шаблоні під час збирання, віддайте таку команду:
virt-builder fedora-27 --update
У більшості шаблонів, які постачаються разом із virt-builder, передбачено дуже вузький набір пакунків (відомий як «JEOS» або «Just Enough Operating System» («Достатньо для того, щоб бути операційною системою»), які є актуальними на час створення шаблону, але можу виявитися застарілими на час, коли ви встановлюватимете операційну систему з шаблона. За допомогою цього параметра можна оновити пакунки з шаблона.
Встановлення пакунків під час першого завантаження
Іншим варіантом є встановлення пакунків під час першого завантаження гостьової системи:
virt-builder fedora-27 --firstboot-install inkscape
Тут використано засіб керування пакунками гостьової системи і з'єднання із мережею гостьової системи.
Недоліком використання цього підходу є те, що гостьова система завантажуватиметься вперше набагато довше, а також те, що ви не зможете нічого зробити, якщо під час встановлення пакунків станеться помилка (наприклад, через проблеми із мережею гостьова система не зможе встановити зв'язок зі сховищем пакунків).
Встановлення пакунків зі стороннього сховища під час збирання
Якщо програмного забезпечення, яке ви хочете встановити, немає у основному сховищі пакунків гостьової системи, ви можете додати стороннє сховище. Зазвичай, таке сховище є файлом образу ISO (образом компакт-диска), у якому містяться дані додаткових пакунків.
Ви можете створити образ диска за допомогою genisoimage(1) або virt-make-fs(1). Для genisoimage скористайтеся такою командою:
genisoimage -o extra-packages.iso -R -J -V EXTRA cdcontents/
Створіть скрипт, який монтує ISO і налаштовує сховище. Для dnf створіть /tmp/install.sh з таким вмістом:
mkdir /tmp/mount mount LABEL=EXTRA /tmp/mount cat <<'EOF' > /etc/yum.repos.d/extra.repo [extra] name=extra baseurl=file:///tmp/mount enabled=1 EOF dnf -y install famousdatabase
Для apt створіть файл /tmp/install.sh із таким вмістом:
mkdir /tmp/mount mount LABEL=EXTRA /tmp/mount apt-cdrom -d=/tmp/mount add apt-get -y install famousdatabase
Скористайтеся параметром --attach для долучення компакт-диска або образу диска та параметром --run для запуску скрипту:
virt-builder fedora-27 \ --attach extra-packages.iso \ --run /tmp/install.sh
Параметр --root-password використовується для зміни пароля адміністратора (root) (якщо ви не скористаєтеся цим параметром, буде використано випадковий пароль). Цьому параметру можна передати "ВАРІАНТ" пароля у одному з таких форматів:
Зауваження: цей спосіб не є безпечним, оскільки будь-який користувач комп'ютера зможе побачити пароль явним чином за допомогою команди ps(1).
Типове значення.
Створення облікових записів користувачів
Для створення облікових записів користувачів скористайтеся командою useradd(8) з параметром --firstboot-command, ось так:
virt-builder --firstboot-command \ 'useradd -m -p "" rjones ; chage -d 0 rjones'
Вказана вище команда створить обліковий запис "rjones" без пароля і примусить користувача встановити пароль під час першого входу до системи. Існують і інші способи керування паролями, див. useradd(8), щоб дізнатися більше.
Оскільки існує багато різних способів встановити розкладку клавіатури у дистрибутивах Linux, у virt-builder усе ще немає простого параметра командного рядка для виконання цієї дії. У цьому розділі наведено настанови щодо встановлення розкладки для деяких типових дистрибутивів Linux.
Визначення розкладки клавіатури за допомогою systemd
У дистрибутивах, де використовується "localectl" зі складу systemd, скористайтеся такою командою:
virt-builder fedora-27 \ --firstboot-command 'localectl set-keymap uk'
Докладніший опис можна знайти за посиланнями localectl(1) та https://www.happyassassin.net/2013/11/23/keyboard-layouts-in-fedora-20-and-previously/.
Визначення розкладки клавіатури за допомогою /etc/sysconfig/keyboard
Для RHEL ≤ 6, Fedora ≤ 18 та подібних систем можна вивантажити із змінити файл налаштувань клавіатури за допомогою параметрів --upload, --write або --edit. Приклад:
virt-builder centos-6 \ --edit '/etc/sysconfig/keyboard: s/^KEYTABLE=.*/KEYTABLE="uk"/'
Документацію щодо формату даних цього файла можна знайти на багатьох сторінках інтернету.
Визначення розкладки клавіатури у дистрибутивах на основі Debian
У заснованих на Debian дистрибутивах мети можна досягти за допомогою файла /etc/default/keyboard. Вивантажити або внести зміни до цього файла можна за допомогою параметрів --upload, --write та --edit. Приклад:
virt-builder debian-8 \ --edit '/etc/default/keyboard: s/^XKBLAYOUT=.*/XKBLAYOUT="gb"/'
Див. https://wiki.debian.org/Keyboard.
У більшості дистрибутивів Linux передбачено можливість зміни локалі, отже ви можете бачити повідомлення гостьової системи нестандартною мовою, наприклад українською.
Втім, єдиного параметра, який контролює локаль, немає, оскільки для реалізації підтримки мови може знадобитися встановлення додаткових пакунків, зокрема шрифтів для консолі і графічної оболонки, способів введення символів запису мови з клавіатури. Назви потрібних для цього пакунків та їхні налаштування залежать від дистрибутиву, отже, virt-builder просто не може про них знати.
У цьому розділі наведено приклади для типових дистрибутивів Linux.
Встановлення японської локалі у Fedora 25
virt-builder fedora-27 \ --size 20G \ --update \ --install @japanese-support \ --install @xfce \ --install xorg-x11-server-Xorg,xorg-x11-drivers,rsyslog \ --link /usr/lib/systemd/system/graphical.target:/etc/systemd/system/default.target \ --firstboot-command 'localectl set-locale LANG=ja_JP.utf8' \ --firstboot-command 'localectl set-keymap jp' \ --firstboot-command 'systemctl isolate graphical.target'
Встановлення японської мови для Debian 8 (Jessie)
Зауважте, що, хоча вказана команда вмикає японську і у текстовій консолі, навряд чи у консолі ви побачите належним чином показані ієрогліфи. Втім, японські ієрогліфи має бути показано у графічних програмах і терміналах.
pkgs=locales,xfce4,\ ibus,ibus-anthy,\ fonts-ipafont-gothic,fonts-ipafont-mincho,\ fonts-takao-mincho,\ xfonts-intl-japanese,xfonts-intl-japanese-big,\ iceweasel-l10n-ja,manpages-ja virt-builder debian-8 \ --size 20G \ --install $pkgs \ --edit '/etc/locale.gen: s,^#\s*ja,ja,' \ --write '/etc/default/locale:LANG="ja_JP.UTF-8"' \ --run-command "locale-gen"
Скрипти та засоби встановлення пакунків, які працюватимуть під час збирання (--run, --run-command, --install, --update, але не firstboot), записуватимуть повідомлення до одного з таких файлів:
Якщо ви не хочете, щоб до остаточного образу було записано файл журналу, скористайтеся параметром рядка команди --no-logfile.
Параметр --ssh-inject використовується для вставляння ключів ssh для користувачів у гостьовій системі, щоб вони могли входити до системи без зазначення пароля.
Частина "ВАРІАНТ" параметра є необов'язковою; у нашому випадку --ssh-inject "КОРИСТУВАЧ" означає, що ми шукаємо ~/.ssh у каталозі поточного користувача для визначення типового файла відкритого ідентифікатора. Саме знайдений ключ і буде вивантажено до гостьової системи. «Типовий відкритий ідентифікатор» є файлом default_ID_file, який описано у підручнику з ssh-copy-id(1).
Якщо вказано, "ВАРІАНТ" можна зазначити у одному з таких форматів:
Який би з варіантів не було вибрано, буде створено каталог ~USER/.ssh і файл ~USER/.ssh/authorized_keys, якщо вони досі не існували.
За допомогою параметрів --firstboot та --firstboot-command ви можете визначити команди, які буде виконано під час першого завантаження гостьової системи. Для цього у гостьовій системі встановлюється скрипт ініціалізації, який виконує завдання із запуску усіх доданих скриптів і виконання усіх доданих команд.
Підтримувані операційні системи:
Зауважте, що, зазвичай, скрипти ініціалізації виконуються від імені адміністратора (root), але у набагато обмеженішому середовищі ніж те, яке доступне зі звичайної оболонки. Наприклад, значення змінної середовища $HOME може бути не встановленим або порожнім.
Дані, виведені скриптами першого запуску, у гостьовій системі зберігатимуться у ~root/virt-sysprep-firstboot.log.
rhsrvany.exe або pvvxsvc.exe буде просто скопійовано з місця, на яке вказує змінна середовища "VIRT_TOOLS_DATA_DIR"; якщо значення змінної середовища не встановлено, буде використано типове місце, визначене під час компіляції (щось схоже на /usr/share/virt-tools).
Дані, виведені скриптами першого завантаження, можна знайти у гостьовій системі за адресою C:\Program Files\Guestfs\Firstboot\log.txt.
Передбачено можливість автоматизації реєстрації та долучення до системи передплат за допомогою "subscription-manager". Потреба у подібному налаштовуванні типово виникає у системах Red Hat Enterprise Linux. Передбачено декілька параметрів, які спрощують процедуру, усувають потребу у введенні команд вручну та не роблять загальнодоступними паролі, вказані у рядку команди.
--sm-register запускає процедуру реєстрації і потребує зазначення --sm-credentials. Слід використовувати для параметра "ВАРІАНТ" --sm-credentials один з таких форматів:
--sm-attach долучає систему до передплачених послуг; формат варіантів команди може бути одним з таких:
--sm-remove вилучає усі передплати з гостьової системи, а --sm-unregister повністю знімає систему з реєстрації.
Після виклику virt-builder встановлення виконується таким чином:
Якщо образ шаблону вже є у кеші, використовується кешована версія. (Див. "КЕШУВАННЯ").
Імпортування до libvirt
Імпортування образу диска до libvirt за допомогою параметра virt-install(1) --import.
virt-install --import \ --name guest --ram 2048 \ --disk path=disk.img,format=raw --os-variant fedora27
Нотатки:
osinfo-query ОС
Вказана вище програма є частиною пакунка libosinfo.
Імпортування до OpenStack
Імпортувати образ до Glance (сховища образів OpenStack) можна такими командами:
glance image-create --name fedora-27-image --file fedora-27.img \ --disk-format raw --container-format bare \ --is-public True
Параметр --file визначає створений за допомогою virt-builder образ диска. Його значення має узгоджуватися із значення параметра --output virt-builder. Значення параметра --disk-format має узгоджуватися зі значенням параметра --format virt-builder (або бути рівним "raw", якщо ви не вказували цього параметра). Значенням параметра --container-format завжди має бути "bare", оскільки virt-builder ніколи не вкладає образ до контейнерів.
Ви можете скористатися командою "glance image-show fedora-27-image", щоб переглянути властивості образу.
Для завантаження екземпляра вашого образу на обчислювальному вузлі Nova віддайте таку команду:
nova boot fedora-27-server --image fedora-27-image \ --flavor m1.medium
Скористайтеся командою "nova flavor-list", щоб переглянути список можливих варіантів машин. Скористайтеся командою "nova list", щоб переглянути список запущених екземплярів.
Безпосереднє завантаження за допомогою qemu або KVM
Командний рядок qemu не є ні надто стабільним, ні простим у користуванні, тому, якщо це можливо, слід користуватися libvirt. Втім, для завантаження віртуальної машини можна скористатися чимось подібним до вказаного нижче:
qemu-system-x86_64 \ -machine accel=kvm:tcg \ -cpu host \ -m 2048 \ -drive file=disk.img,format=raw,if=virtio
Як і з libvirt, дуже важливо вибрати правильний формат. Цим форматом буде "raw", якщо раніше не було використано параметр --format.
Puppet
Щоб увімкнути агент Puppet у гостьовій системі, встановіть пакунок, вкажіть налаштування на вашому Puppetmaster і забезпечте запуск агента під час завантаження.
Типовою командою virt-builder буде:
virt-builder fedora-27 \ --hostname client.example.com \ --update \ --install puppet \ --append-line '/etc/puppet/puppet.conf:[agent]' \ --append-line '/etc/puppet/puppet.conf:server = puppetmaster.example.com/' \ --run-command 'systemctl enable puppet' \ --selinux-relabel
Точний перелік настанов залежить від дистрибутива Linux. Докладніше про це тут: https://docs.puppet.com/puppet/latest/install_pre.html
Якщо сам virt-builder не може виконати роботу, слід увімкнути діагностику (-v) і повідомити про ваду розробників (див. розділ "ВАДИ" нижче).
Якщо причиною неможливості виконання завдання virt-builder є який скрипт або пакунок, який програма не може встановити, спробуйте скористатися параметром --no-delete-on-failure, щоб зберегти файл результатів, і продовжіть вивчення цього розділу підручника.
Якщо virt-builder успішно завершує роботу, але образ не працює, ось чим слід скористатися:
virt-rescue -a disk.img
Ви потрапите до оболонки порятунку. Ви зможете змонтувати файлові системи з образу диска до /sysroot і вивчити їх за допомогою звичних команд Linux. Ви також можете скористатися chroot щодо гостьової системи і перевстановити у ній завантажувач. На сторінці підручника з virt-rescue наведено набагато більше інформації та прикладів.
guestfish -a disk.img -i
Скористайтеся командами guestfish, зокрема "ll /каталог" і "cat /файл", для перевірки каталогів та файлів.
mkdir /tmp/mp guestmount -a disk.img -i /tmp/mp cd /tmp/mp
Щоб демонтувати образ диска, виконайте такі дії:
fusermount -u /tmp/mp
console=tty0 console=ttyS0,115200
virt-builder читає доступні джерела із файлів налаштування, файлів із суфіксом назви .conf, які зберігаються у одному з таких місць:
Кожен з файлів .conf у вказаних каталогах зберігає дані у простому текстовому форматі, ось так:
[libguestfs.org] uri=http://libguestfs.org/download/builder/index.asc gpgkey=file:///etc/xdg/virt-builder/repos.d/libguestfs.gpg
Частина у квадратних дужках є ідентифікатором сховища, який використовується як унікальний ідентифікатор.
Можуть з’явитися такі поля:
Це поле слід заповнити.
Якщо значення не вказано, буде використано параметри проксі-сервера системи (тобто все буде так, наче вказано system).
Докладніший опис Simple Streams наведено тут: https://launchpad.net/simplestreams.
Якщо не вказано, типовим значенням буде "native".
Якщо ви часто користуватиметеся virt-builder, варто створити власне сховище шаблонів.
Сховище libguestfs.org
Від початку, virt-builder отримує файл http://libguestfs.org/download/builder/index.asc, який є покажчиком усіх доступних шаблонів, і деяку інформацію щодо кожного з них, яку додано до цифрового підпису. За допомогою команди "virt-builder --list" можна ознайомитися із усіма даними щодо цього файла покажчика.
Шаблони, які зберігаються на libguestfs.org, було створено за допомогою скриптів командної оболонки, файлів kickstart та файлів, які можна знайти у ієрархії коду libguestfs, у каталозі "builder/templates".
Налаштовування доступу до сховища
Ви можете створити власний сайт із файлом покажчика (index) і деякими шаблонами, а потім вказати virt-builder на цей сайт за допомогою вмісту файла .conf.
Зауважте, що якщо ваш покажчик підписано, вам слід належним чином заповнити поле gpgkey=.. у вашому файлі .conf, а також додати файл ключа GPG.
virt-builder --source https://example.com/builder/index.asc \ --fingerprint 'AAAA BBBB ...' \ --list
Ви можете розмістити сайт будь-якому мережевому сервері або сервері FTP чи у локальній або мережевій файловій системі.
Встановлення ключа GPG
Якщо у вас ще немає ключа GnuPG, вам слід налаштувати такий. (Строго кажучи, це не є обов'язковою умовою, але якщо ваш файл покажчика і файл шаблона не буде підписано, користувачам virt-builder доведеться додавати параметр --no-check-signature до команди кожного разу, коли їм потрібно буде скористатися virt-builder.)
Інструкцію зі створення ключа можна знайти у підручнику з GPG: http://www.gnupg.org/gph/en/manual.html.
Експортувати ваш відкрити ключ GPG:
gpg --export -a "you@example.com" > pubkey
Створення шаблонів
Існує багато способів створення шаблонів. Наприклад, ви можете клонувати наявні гостьові системи (див. virt-sysprep(1)) або встановити гостьову систему вручну (virt-install(1)). Щоб ознайомитися із способами створення шаблонів для virt-builder, вивчіть скрипти у "builder/templates"
У virt-builder передбачено підтримку усіх форматів образів (наприклад, raw, qcow2 тощо) як шаблонів, у звичайному форматі та у форматі, стисненому XZ. Таким чином, як шаблонами можна скористатися наявними образами (наприклад, образами, очищеними за допомогою virt-sysprep(1)).
Для досягнення найкращих результатів під час стискання шаблонів скористайтеся такими параметрами програми xz (пояснення щодо цих параметрів можна знайти на сторінці довідки до nbdkit-xz-plugin(1)):
xz --best --block-size=16777216 disk
Створення і підписування файла покажчика
Файл покажчика записується у простому текстовому форматі (тут показано без цифрового підпису):
[fedora-18] name=Fedora® 18 osinfo=fedora18 arch=x86_64 file=fedora-18.xz checksum[sha512]=... format=raw size=6442450944 compressed_size=148947524 expand=/dev/sda3 [fedora-19] name=Fedora® 19 osinfo=fedora19 arch=x86_64 file=fedora-19.xz checksum[sha512]=... revision=3 format=raw size=4294967296 compressed_size=172190964 expand=/dev/sda3
Частина у квадратних дужках є "версією-ОС", тим самим рядком, який використано у рядку команди virt-builder, використаному для збирання цієї операційної системи.
Спростити створення і підписування файла покажчика можна за допомогою програми virt-builder-repository(1).
Після приготування файла "index" у належному форматі підпишіть його такою командою:
gpg --clearsign --armor index
У результаті виконання цієї команди буде створено остаточний файл із назвою index.asc, який можна вивантажити на сервер (і додати у запис адреси uri=..). Як ми вже зауважували вище, підписування файла покажчика є необов'язковим, але рекомендованим.
Можуть з’явитися такі поля:
Зауважте, що тут не можна використовувати абсолютні шляхи або адреси файлів. Причиною є те, що у virt-builder використовується правило «одного походження» для шаблонів, тому вони не можуть походити з інших серверів.
Шлях (відносно покажчика) від'єднаного підпису GPG файла xz.
Зауважте, що тут не можна використовувати абсолютні шляхи або адреси файлів. Причиною є те, що у virt-builder використовується правило «одного походження» для шаблонів, тому вони не можуть походити з інших серверів.
Файл можна створити такою командою:
gpg --detach-sign --armor -o disk.xz.sig disk.xz
sha512sum disk.xz
Зауважте, що якщо ви користуєтеся цим параметром, вам не потрібно підписувати файл, тобто використовувати параметр "sig". Цей параметр має вищий пріоритет за параметра "sig".
Якщо вам доводиться працювати з virt-builder = 1.24.0, слід користуватися "checksum", оскільки ця версію видаватиме повідомлення про помилку обробки, якщо у ключі поля використано квадратні дужки і цифри. Цю помилку виправлено у версіях virt-builder ≥ 1.24.1.
Номер модифікації є необов’язковим. Якщо його не вказано, типовим значенням вважається 1.
Зауважте, що це формат початкових даних, який відрізняється від параметра --format (бажаний формат результату). Virt-builder виконує перетворення «на льоту» з початкового формату до бажаного формату результату.
Це поле слід заповнити.
Virt-builder також використовує це значення як мінімальний розмір, запит щодо якого можуть надсилати користувачів за допомогою параметра --size, або типовий розмір, якщо не вказано параметр --size.
Тут вам зазвичай слід вказати назву пристрою у кореневій файловій системі гостьової операційної системи.
Цим елементом варто скористатися, але це не обов'язково. Якщо поле пропущено, virt-resize створить додатковий розділ наприкінці диска для заповнення порожнього місця, що набагато менш зручно.
Якщо у гостьовій системі використовується LVM2, тут слід вказати логічний том кореневої файлової системи гостьової операційної системи. Якщо у гостьовій операційній системі не використовується LVM2 або її коренева файлова система не зберігається на логічному томі, не використовуйте цей параметр.
Ці дані буде виведено у режимах --notes і --list --long.
Ви можете створювати багаторядкові нотатки додаванням принаймні одного пробілу на початку кожного рядка (навіть порожнього):
notes=Цей образ було створено за допомогою такого скрипту kickstart: <-- один пробіл на початку рядка part /boot --fstype ext3 ...
Запуск virt-builder для декількох джерел одночасно
У virt-builder передбачено можливість використання декількох джерел. Рекомендованим способом є розгортання файлів .conf, які вказують на файли покажчика. Іншим способом є визначення джерел за допомогою декількох параметрів --source і/або --fingerprint:
virt-builder \ --source http://example.com/s1/index.asc \ --source http://example.com/s2/index.asc
Ви можете надати N відбитків або 1 відбиток. Якщо буде надано N відбитків, N = кількості джерел, а між джерелом і відбитком є однозначна відповідність:
virt-builder \ --source http://example.com/s1/index.asc --fingerprint '0123 ...' \ --source http://example.com/s2/index.asc --fingerprint '9876 ...'
Якщо вами буде надано один відбиток, його буде використано для усіх джерел.
Вам "слід" надати принаймні 1 відбиток.
Ліцензування шаблонів
Вам слід зважати на ліцензування образів, які ви розповсюджуєте. Для гостьових систем із відкритим кодом слід надавати посилання на початковий код у полі "notes" і виконувати інші вимоги (наприклад, вимоги щодо торгівельних знаків).
Формальна специфікація файла покажчика
Формат файла покажчика має формальну специфікацію, що визначається сканером flex і обробником bison, що використовуються для обробки файла. Її можна знайти у таких файлах у ієрархію коду libguestfs:
builder/index-scan.l builder/index-parse.y
Для перевірки коректності файла покажчика використовується програма із назвою virt-index-validate(1).
Зауважте, що обробник і інструмент може працювати як із підписаним, так і з непідписаним файлом покажчика (тобто з index або зindex.asc).
Кодуванням покажчика завжди є UTF-8.
Кешування шаблонів
Оскільки шаблоні зазвичай є дуже великими, отримані шаблони зберігають у кеші домашнього каталогу користувача.
Кеш розміщується у $XDG_CACHE_HOME/virt-builder/ або $HOME/.cache/virt-builder.
Ви можете отримати дані щодо каталогу кешу, зокрема дані щодо того, які гостьові системи кешуються, за допомогою такої команди:
virt-builder --print-cache
Кеш можна вилучити з метою економії місця на диску такою командою:
virt-builder --delete-cache
Ви можете отримати усі (поточні) шаблони до локального кешу командою:
virt-builder --cache-all-templates
Щоб вимкнути кешування шаблонів, скористайтеся параметром --no-cache.
Кешуванню підлягають лише шаблони. Для покажчика та цифрових підписів кешування не використовується.
Кешування пакунків
Virt-builder використовує для отримання файлів curl(1), а також використовує поточні параметри "http_proxy" (та інші) під час встановлення пакунків (--install, --update).
Тому ви можете встановити ці змінні середовища з метою максимізації обсягу локального кешування. Див. "ЗМІННІ СЕРЕДОВИЩА" та curl(1).
Локальні дзеркала
Щоб збільшити швидкість і надійність встановлення пакунків, ви можете налаштувати локальне дзеркало для дистрибутива призначення і вказати на нього засобу керування пакунками гостьової системи.
Використання локального дзеркала з Fedora
Для встановлення гостьової системи Fedora за допомогою локального дзеркала:
virt-builder fedora-27 \ --edit '/etc/yum.repos.d/fedora.repo: s{.*baseurl=.*}{baseurl=http://example.com/mirror/}; s{.*metalink=.*}{}; ' \ --edit '/etc/yum.repos.d/fedora-updates.repo: s{.*baseurl=.*}{baseurl=http://example.com/mirror-updates/}; s{.*metalink=.*}{}; ' \ --run-command 'dnf -y update' \ --install 'pkg1,pkg2,...'
Використання локального дзеркала з Debian
Припускаємо, що ви використовуєте "apt-proxy" для віддзеркалення сховища, тоді вам слід створити новий файл sources.list для визначення вашого проксі-сервера (див. https://help.ubuntu.com/community/AptProxy), а потім віддайте таку команду:
virt-builder debian-8 \ --upload sources.list:/etc/apt/sources.list \ --run-command 'apt-get -y update' \ --install 'пакунок1,пакунок2,...'
Virt-builder використовує GNU Privacy Guard (GnuPG або gpg) для забезпечення невтручання до покажчика і шаблонів.
Джерело вказує на файл покажчика, який можна підписати.
Virt-builder отримує покажчик і перевіряє, чи є підпис коректним і чи збігається відбиток підписника із вказаним відбитком (тобто відбитком, вказаним за допомогою gpgkey=.. у .conf або за допомогою --fingerprint, саме у цьому порядку).
Для перевірки відповідності щодо вбудованого відкритого ключа або відбитка, відкритий ключ слід імпортувати до локального сховища ключів gpg користувача (саме так працює gpg).
Під час отримання шаблона його підпис буде перевірено у той самий спосіб.
Хоча підписи і не є обов'язковими, якщо ви їх не використаєте, користувачам virt-builder доведеться використовувати параметр --no-check-signature у рядку команди. За допомогою підпису можна запобігти заміні зловмисником підписаного файла покажчика непідписаним файлом. При цьому virt-builder без перевірки підпису не повідомлятиме про підміну. Щоб там не сталося, наполегливо рекомендуємо вам створювати підписаний покажчик і шаблони.
Virt-builder може збирати образ гостьової системи для будь-якої архітектури, незалежно від архітектури основної системи. Наприклад, можна зібрати образ гостьової системи архітектури x86-64 на основній системі архітектури ARM.
Втім, деякі з параметрів не працюватимуть, особливо параметри, які потребують виконання команд у гостьовій системі під час процесу збирання: --install, --update, --run, --run-command. Вам варто замінити ці команди на їхні еквіваленти у firstboot.
Основна система архітектури x86-64, збираючи гостьові системи 32-бітової архітектури i686, має працювати без використання будь-яких додаткових кроків налаштовування.
Virt-builder не потребує запуску від імені користувача root (фактично, програму не слід запускати від імені root) і не використовує setuid, "sudo" або будь-яких інших подібних механізмів.
--install, --update, --run і --run-command реалізовано за допомогою базової системи (невеличкої віртуальної машини), тому ці команди не працюватимуть у основній системі. Якщо ви користуєтеся модулем libvirt libguestfs і у системі увімкнено SELinux , віртуальну машину буде додатково огорнуто у контейнер SELinux (sVirt).
Втім, ці параметри отримуватимуть доступ до мережі основної системи і, оскільки шаблон може містити шахрайський код, цей код може намагатися отримати доступ до ресурсів мережі основної системи, які мають бути недоступними для нього. Для запобігання небажаному доступу ви можете скористатися параметром --no-network.
Команди першого завантаження виконуються у контексті гостьової системи, тому слід брати до уваги параметри захисту у вашому гіпервізорі або обчислювальній хмарі.
Virt-builder додає випадкову базу псевдовипадкових чисел до кожної гостьової системи, яку зібрано за його допомогою. Це допомагає забезпеченню справжньої випадковості номерів послідовності TCP, UUID, ключів вузла ssh тощо під час завантаження гостьової системи.
Вам слід перевіряти цифрові підписи і не ігнорувати повідомлення про помилки під час таких перевірок.
Якщо вам потрібно створити багато гостьових систем одного типу, виникає спокуса запустити virt-builder один раз, а потім просто скопіювати файл-результат. Втім, так не слід робити. Вам слід запустити virt-builder окремо для кожної нової гостьової системи, яку ви хочете створити.
Так слід робити тому, що кожен клон повинен мати (принаймні) окрему базу для псевдовипадкових чисел, а також, ймовірно, інші унікальні властивості (зокрема UUID файлових систем) у майбутніх версіях virt-builder.
Ще однією річчю, яку вам не слід робити, є клонування завантаженого образу диска. Причиною цього є те, що деякі гостьові системи створюють унікальні ідентифікатори машини, ключі SSH вузла та інші дані під час першого завантаження, а дублювання таких ідентифікаторів у клонах є вкрай небажаним.
Див. також virt-sysprep(1).
Найважливішим аспектом пришвидшення роботи програми є кешування. Шаблон завантажується до кешу, коли його вперше використовують, або якщо було використано параметр команди --cache-all-templates. Докладніше про це у розділі "КЕШУВАННЯ" вище.
Пакунки, потрібні для виконання завдань із параметрами --install та --update, отримуються за допомогою з'єднання з мережею основної системи. Встановлення значень змінних середовища "http_proxy", "https_proxy" та "ftp_proxy" таким чином, щоб вони вказували на локальний кеш, може забезпечити режим, за якого ці пакунки отримуватимуться із інтернету лише один раз. Ви також можете спробувати скористатися локальним сховищем пакунків, хоча налаштовування такого сховища може бути складною справою, специфічною для того дистрибутива Linux, який ви намагаєтеся встановити.
Користування --no-sync
Скористайтеся --no-sync. Втім, ознайомтеся із можливими проблемами, описаними у розділі "ПАРАМЕТРИ" вище, оскільки це може призвести до пошкодження даних на диску, якщо використовувати неправильно.
Пропускання virt-resize
За певних умов virt-builder може пропускати крок virt-resize. Це значно пришвидшує роботу virt-builder. Умови пропускання є такими:
pxzcat
Virt-builder використовує внутрішню реалізацію pxzcat (паралельного xzcat), якщо під час збирання програми було знайдено liblzma. Якщо liblzma не було знайдено під час збирання, використовуватиметься звичайний "xzcat", який працює у один потік.
Гостьові системи, у яких використовується SELinux (зокрема Fedora і Red Hat Enterprise Linux) потребують коректної мітки SELinux для кожного файла.
Virt-builder не може знайти про спосіб, у який новим файлам надаються мітки. Тому існує дві можливі стратегії, використання яких забезпечує встановлення належних міток:
Це рекомендований метод.
У гостьових системах, де використовується SELinux, це спричиняє запуск restorecon(8) під час першого завантаження. Гостьові системи самостійно перезавантажуються під час першого використання — це нормальна і нешкідлива поведінка.
Будь ласка, зауважте, що якщо у вашій гостьовій системі використовується SELinux, і ви виконуєте над цією системою дії, які можуть призвести до створення файлів або внесення змін до наявних файлів, варто скористатися --selinux-relabel. Так можна забезпечити встановлення належних міток SELinux для цих файлів.
Для виведення даних у зручному для машинної обробки форматі можна скористатися параметром --machine-readable. Додавання цього параметра робить зручним використання virt-builder з інших програм, графічних інтерфейсів тощо.
Скористайтеся цим параметром окремо, щоб опитати систему щодо можливостей виконуваного файла virt-builder. Типово виведені дані виглядатимуть якось так:
$ virt-builder --machine-readable virt-builder arch config-file customize json-list pxzcat
Виводиться список можливостей, по одній на рядок, і програма завершує роботу зі станом 0.
Можна вказати рядок форматування для керування виведенням, див. "РОЗШИРЕНЕ ПРИДАТНЕ ДО ЧИТАННЯ КОМП'ЮТЕРОМ ВИВЕДЕННЯ" in guestfs(3).
Опис інших змінних середовища, які стосуються усіх програм libguestfs, наведено у розділі "ЗМІННІ СЕРЕДОВИЩА" in guestfs(3).
Зазвичай, потреби у встановленні власного значення немає. Якщо значення не встановлено, буде використано вбудоване типове значення (щось схоже на /usr/share/virt-tools).
Цей каталог може містити такі файли:
Див. також "https://github.com/rwmjones/rhsrvany"
Ця програма повертає значення 0 у разі успішного завершення і ненульове значення, якщо сталася помилка.
guestfs(3), guestfish(1), guestmount(1), virt-builder-repository(1), virt-copy-out(1), virt-customize(1), virt-get-kernel(1), virt-install(1), virt-rescue(1), virt-resize(1), virt-sysprep(1), oz-install(1), gpg(1), gpg2(1), curl(1), virt-make-fs(1), genisoimage(1), http://libguestfs.org/.
Richard W.M. Jones http://people.redhat.com/~rjones/
© Red Hat Inc., 2013
This program is free software; you can redistribute it and/or modify it under the terms of the GNU General Public License as published by the Free Software Foundation; either version 2 of the License, or (at your option) any later version.
This program is distributed in the hope that it will be useful, but WITHOUT ANY WARRANTY; without even the implied warranty of MERCHANTABILITY or FITNESS FOR A PARTICULAR PURPOSE. See the GNU General Public License for more details.
You should have received a copy of the GNU General Public License along with this program; if not, write to the Free Software Foundation, Inc., 51 Franklin Street, Fifth Floor, Boston, MA 02110-1301 USA.
To get a list of bugs against libguestfs, use this link: https://bugzilla.redhat.com/buglist.cgi?component=libguestfs&product=Virtualization+Tools
To report a new bug against libguestfs, use this link: https://bugzilla.redhat.com/enter_bug.cgi?component=libguestfs&product=Virtualization+Tools
When reporting a bug, please supply:
2022-05-26 | guestfs-tools-1.48.2 |